25.000 Romanian
"Manuscrisul ucigaș"
- Uite cine a venit, băieți! - F.Lee Bailey.
Avocatule, bine ai venit în iad!
Ce s-a-ntâmplat? Ți-a tras-o și ție avocatul?
Nici Iisus nu vă poate salva, avocaților!
Închideți celula cu numărul 6!
Nimic nu face pe oameni mai fericiți decât un avocat în pârnaie.
Și cine îl poate învinovăți?
Avocații reprezintă victoria rațiunii asupra moralității.
E foarte ușor să-ți pierzi credința într-un sistem
în care cel tare îl omoară p'ăl' mic.
Să mă credeți pe mine! A început într-o zi de marți, zi de sărbătoare.
Dezgolește-ți pieptul! Dezgolește-ți pieptul!
Aveam o noapte agitată.
Tocmai fusesem prezentat conștiinței mele.
La prima vedere, nu mi-a plăcut foarte mult.
Nenorocita nu voia să mă lase-n pace.
Făcusem Facultatea de Drept.
Primul lucru pe care îl înveți e că moralitatea e un lux costisitor.
Tata spunea mereu că jurisprudența nu este echivocă,
atâta vreme cât adevărul rămâne legea supremă.
- Alo? Cu judecătorul Banning, vă rog.
Sunt Lawson Russell.
Transmiteți-i că e o urgență.
Alo,sper că e ceva important, Lawson. Încă un dans și cedează.
Domnule, am o problemă.
Am de gând să renunț la caz.
- Ce-ai, ești beat? - Nu, sunt foarte treaz.
- Clientul, ți l-ai anunțat? - Da.
- Și cum a reacționat? - N-a fost tocmai fericit.
Ar fi trebuit să fie.
Știi cum va apărea asta în fața juraților?
Cazul e ca și câștigat, ce Dumnezeu?
Ești nebun de-a binelea, știi asta?
Faci o mare greșeală, fiule!
În momentul de față nu pot reprezenta clientul cum trebuie.
E datoria mea să renunț.
O s-aveți hârtiile pe birou mâine, la prima oră.
Ei bine, am să le rup. Ne vedem la mine-n cabinet.
Domnule judecător!
Tâmpit mai e!
Avocatul tău vrea să se retragă, Thurman. De ce nu m-ai anunțat?
Era o greșeală mare. O adevărată sinucidere, în plan profesional.
Clientul meu era unul, Thurman Parks al III-lea.
Am crescut împreună.
Tatăl lui fusese primar în New Orleans și era o jigodie împuțită.
Dar Thurman era mai rău decât el.
Era judecat pentru violarea și uciderea unei dansatoare de la "Lafayette".
A murit asfixiată cu chiloții băgați pe gât.
Îmi place foarte mult de jurați. Toți sunt la fel.
Ei cred că judecă oameni vinovați sau nevinovați,
dar în final își dau acordul pentru ăla care are avocatul mai "tare".
Așa că i-am manipulat.
Le-am arătat fotografia până și-a pierdut semnificația.
Metoda asta dădea roade.
Ești tare, băiete!
Te-ai uitat peste întrebările pe care ți le voi pune mâine?
Le știu pe de rost!
- Vom câștiga, nu-i așa? - Poți să fii sigur!
I-am spus târfei ăleia că o să scap!
Reporterei ăleia... Știi tu care.
Da, o știu.
Cred că am știut dintotdeauna că Thurman era vinovat.
Dar am fost învățați să nu ne gândim la asta.
Trebuie să fim imparțiali, insensibili, pasionați.
Atunci n-am știut,
dar acel act de conștiință mi-a salvat viața.
Mai tăceți odată din gură!
Wally știe că bou' ăla e vinovat.
Vreau să știu dacă au fost ascunse din probe.
Oi fi fost tu mare, Billy Ray, cu mare succes la gagici,
dar eu te sfătuiesc: Nu te pune cu mine!
Nu, domnule judecător.
Lasă-ne singuri!
Să nu-mi ții o predică, Lawson. Ai sărit deja peste cal.
Dacă-mi strici relațiile cu Thurman, trebuie să te cam cari de-aici.
O să aranjez să nu mai practici niciodată meseria de avocat.
Știi că-mi stă în putere s-o fac, nu?
Acum intră acolo și încheie odată cu cazul ăsta!
Curtea penală este acum în ședință. În picioare, intră judecătorul Banning.
Am reprezentat multe "gunoaie" în cariera mea.
I-am scăpat fără să mă gândesc prea mult.
Ăsta e sistemul. Prezumția de nevinovăție.
Iar dacă ai bani mulți, probarea se face foarte greu.
Domnule Russell, sunteți gata să continuați?
Trebuie să fii bogat ca să scapi de la o acuzație de crimă,
iar Thurman era foarte bogat.
Domnule Russell, sunteți gata să continuați?
Îmi place s-o spun: mă supun legii divine.
Adevărul este că nu ar fi trebuit să zâmbească.
Domnule Russell, sunteți gata? - Da, domnule judecător.
Apărarea îl cheamă pe Thurman Parks al III-lea.
Juri să spui adevărul și numai adevărul?
Jur!
Domnule Thurman, spuneți unde ați fost în noaptea de 17 iunie?
Am fost la "Silver Garter Dance Club".
Acolo te-ai întâlnit și ai băut câteva pahare cu Jeanne Broussard?
- Doar un singur pahar! - Un pahar!
Despre ce-ați discutat?
Știu că asta nu e pe lista cu întrebările pe care le-am pregătit.
Spune aici de față despre ce ați vorbit?
Spune juriului despre ce a fost vorba?
Am stat de vorbă despre fotbal.
Despre fotbal, ă?
Asta a fost înainte sau după ce-a dansat goală la tine-n poală?
Domnule Russell, vă rog să veniți puțin!
Înainte sau după ce-ați dus-o la bancul de nisip și ați violat-o?
De-ajuns, domnule Russell! Ați întrecut măsura!
Înainte sau după ce-ați dezbrăcat-o, sodomizat-o și ștrangulat-o?
Este o sfidare, domnule! Aprod!
Scoteți-l din sală pe d-l Russell!
Conversația trebuie să fi fost un monolog,
pentru că ea avea deja chiloții băgați pe gât.
Dați-l afară din sală!
Scoteți-l din sală și arestați-l!
Jurații nu vor ține cont de ieșirea necontrolată a avocatului!
A fost declarată eroare judiciară iar eu am fost concediat de Thurman Parks al III-lea.
Oricum nu-l puteam înghiți.
Vestea proastă era că aveam audiere la baroul de avocați.
Am fost dat afară.
M-am simțit ca cel care se duce la spital,
să-i amputeze piciorul și din greșeală, i-l taie pe cel bun.
Bineînțeles că trebuie să taie și piciorul bolnav.
Curtea a decis în favoarea doctorului.
Se părea că nu mai aveam pe ce să mă sprijin.
Curtea Supremă din Louisiana a decis
ca Lawson Russell să fie exclus definitiv din baroul avocaților.
Am făcut o greșeală.
Ar fi trebuit să angajez pe unul dintre băieții ăia buni de la club.
Nici unul din ei nu te-ar fi reprezentat.
Corect.
Lawson, știi care e șansa ca o femeie
să fie violată sau molestată în țara asta?
1 la 12.
Dar ca un bărbat care omoară o femeie, să fie judecat?
1 la 3.
Adică ar trebui să fiu mândru?
Va fi rejudecat, Pope și n-o să fie condamnat.
- Mi-am distrus cariera degeaba. - Nu degeaba.
Ai respectat un principiu fundamental.
Să-l aperi pe cel nevinovat și să-l pedepsești pe cel care e vinovat.
- Tatăl tău ar fi fost mândru. - De ce? Am încălcat legea.
Am nesocotit jurământul. Mi-am distrus viața.
Viața ta nu s-a încheiat aici. Ți-au luat licența, doar.
Ai putea face atâtea lucruri.
Am auzit că fac angajări la "Winn Dixie".
Nu, vorbesc serios.
Și eu vorbesc serios.
Ce planuri ai? Ai de gând să stai aici de pomană?
O să mă duc în Key West. Taică-meu are o casă pe-acolo.
Poate m-apuc de scris vreun roman,ceva Sunt la fel de bun ca și John Grisham.
Lawson, pot să te-ajut cu ceva?
Poți să joci pe birou pentru mine.
- De ce râzi? - Dacă m-ai ruga frumos!
Nici nu știi ce pierzi! Sunt cel mai bun!
Mândria e cauza distrugerii, iar aroganța cea a decăderii.
Acum e prea târziu.
Deja sunt un om decăzut.
Asta e trist. N-ai decăzut deloc.
Stăteam de 13 luni în Florida Keys.
Câștigam câțiva bani ca pescar.
Mai mult ca să trag de timp și să evit să scriu la roman.
Dar afacerile mergeau prost.
Domnul Russell?
Vă salut, sunt Marlowe. Am vorbit la telefon mai devreme.
Așa e. Bună ziua, domnule Marlowe.
Bună ziua.
- Așadar, vă interesează pescuitul? - Da, de-aia am venit aici.
Foarte bine! Urcați în barcă!
- Domnule Marlowe, aici trebuie să fie! - E foarte frumos.
- Cât timp rămâneți în Key West, d-le? - Definitiv. Tocmai m-am mutat.
Eu am ieșit la pensie din învățământ. Nu de mult.
Soția mi-a murit.
Copii n-am avut, iar acest loc a fost mereu o fantezie de-a mea.
Ca-n filmul "Bătrânul și marea" și alte chestii de-astea.
Uitați undița dvs.!
Vom pluti pe val spre zona liniștită. Atunci și momeala ajunge unde trebuie.
E-n regulă.
- Întinde-o puțin! - Mă simt ca un profesionist.
Era ceva ciudat cu d-l Marlowe. Nu-mi dădeam seama ce.
Habar n-aveam că era mâna sorții.
- Chucky, adu-mi un Bacardi! - Și un daiquiri pentru mine, te rog.
Mulțam'.
Tata purta ceas de buzunar. Foarte distins.
De fapt, acesta e unul deosebit. Ascultă!
E grozav!
- Ia uitați, domnilor! - Dumnezeu să te binecuvânteze!
- Pentru noi prietenii! - Noroc!
E foarte bun! Întotdeauna ai fost ghid pentru pescari?
Nu, ăsta e un hobby. De fapt scriu la un roman.
- Serios? - Da.
- E minunat. - Mai înainte de asta, am fost avocat.
- Și ce-ai făcut, ai renunțat?
- Se poate spune și așa.
Știai că sunt mai mulți studenți la facultatea de drept, decât avocați?
- Chiar așa? - Ăsta e adevărul.
Pentru fiecare inginer care termină, sunt 50 de avocați care termină și ei.
Anul trecut au fost 25 de milioane $ în procese din domeniul fiscal.
E absurd.
Sunt niște paraziți, lipitori. Asta e părerea mea.
Știi, am impresia că nu-ți prea plac avocații.
Dacă n-ar fi avocații ăștia, băiete, nu am avea nevoie de ei.
Am băut și am vorbit toată seara. D-l Marlowe era foarte distractiv
A fost cea mai interesantă noapte albă.
Noapte bună!
La sfârșit, am fost fericit să scap de el.
Era așa de pornit împotriva avocaților,
că-mi lăsase un gol în stomac.
Ca un sentiment de déja-vu, ca o otravă lentă.
Poți să uiți! Nu vând casa din oraș. Tata a cumpărat-o.
Vinde restul de acțiuni.
Cu cartea merge bine, Harry.
Întrebarea e: eu cu cât te plătesc?
Acțiuni, da.
Vorba ăluia: "Banii vorbesc".
Mie mi-au spus doar: "La revedere!"
Trebuia să fac rost de niște bani. Lucram la afurisita de carte de peste un an.
Vă spun eu, prieteni: e greu să scrii!
- Chris! - Bună Lawson. Sper că nu te-am deranjat?
- Nu, intră, te rog! - Mulțumesc.
Trebuia să vin să-ți vorbesc. Pot să mă așez puțin?
Desigur. Ia loc.
- Te simți bine? - Da. E din cauza căldurii.
- Poți să-mi dai un pahar cu apă? - Sigur.
Mulțumesc.
Discuția noastră de ieri a fost foarte inspirată.
Pur și simplu trebuia să vin să vorbesc cu tine.
Mulțumesc. Ți-am adus ceva. E acolo.
Așa e mai bine. E un roman. Primul meu roman.
- Un roman? - Da. L-am terminat de curând.
Sunt atât de laș că nu am spus nimănui că l-am scris.
Mă gândeam să-l citești și să-mi spui părerea ta.
Nu sunt expert.
Cred că o să-nțelegi. E despre avocați.
- O să-l citesc. - Mulțumesc. Vreau o părere sinceră.
- O s-o ai! - Foarte bine.
Bine, atunci. Mulțumesc.
Poți să te odihnești puțin. Nu trebuie să...
Nu, sunt bine. Mai târziu voi fi la bar, dacă vrei să vii.
Și nu te grăbi. Nu ne zorește nimeni. Vreau să-l digeri pe tot.
- Bine. - Mulțumesc.
- Stai, să-ți deschid ușa! - Mulțumesc.
Lectură plăcută, prietene.
"Uciderea ciorilor"
Pe prima pagină era un citat din William Shakespeare:
"Mai întâi, să omorâm toți avocații."
Cartea chiar era despre avocați. Cinci dintre ei.
Toți plătiți foarte bine, lucrau în mari orașe din sud.
Toți având clienți foarte bogați care erau vinovați.
Toți băieți cu tupeu care meritau să stea după gratii. Toți achitați.
În loc să se ducă după băieții răi, ucigașul pedepsește avocații
Așa că îi ucide unul câte unul.
Fiecare crimă a fost atent plănuită,
astfel încât să pară o sinucidere, un accident, sau un jaf.
Cartea a fost o revelație. O capodoperă a suspansului.
Iar titlul... Am aflat că un grup de ciori se numește "crimă".
Ca un stol de pescăruși, de porumbei sau un cârd de prepelițe
"Uciderea ciorilor" Într-un cuvânt, era genială.
Un drac!
Chucky!
Ți-l amintești pe bătrânul cu care am fost aseară?
Da.
- L-ai văzut? - Da, a fost mai devreme.
A spus că nu se simte bine și a plecat.
Bine, mulțam'!
- Scuzați-mă! - Am înțeles.
- E totul în regulă? - Stați aici, la pensiune?
Nu, eram în trecere pe la un prieten. Dar ce s-a întâmplat?
Se pare că un bătrân a avut un infarct.
- E vorba de domnul Marlowe? - Da, de domnul Marlowe.
- Se simte bine? - Mă tem că nu. A murit.
- Dar am vorbit cu el azi după-amiază. - Vă cred. Ce păcat!
Îl cunoașteți de mult timp?
Nu, ne-am întâlnit ieri. L-am dus la pescuit.
- Înțeleg că era nou pe-aici. - Așa mi-a spus. Nu știu prea multe.
A fost profesor. S-a pensionat și s-a mutat aici.
- Știi unde a mai locuit? - Nu mi-a spus.
Proprietarei i-a spus că nu avea familie.
- Da, soția lui a murit de curând. - Am văzut asta de o mie de ori.
Moare primul soț, iar celălalt n-o mai duce nici un an.
- Va fi vreo înmormântare? - Nu, va fi dus la crematoriu dimineață.
- Poți aprinde o lumânare la Sf.Andrei. - Bine, mulțumesc.
- Scuzați-mă, domnule detectiv... - Goethe.
Ce se va întâmpla cu lucrurile lui?
Nu are testament și nici rude apropiate,
așa că vor intra în proprietatea statului.
- De ce? Aveți să-mi spuneți ceva? - Nu, doar mă întrebam.
Bine.
- Noapte bună! - Noapte bună!
"Uciderea ciorilor", de Lawson Russell
Am trimis manuscrisul la cinci edituri.
Primul telefon a fost de la DeVrie Publishing.
Aveam o întâlnire cu proprietara companiei.
- Sunt Janine DeVrie. - Eu sunt Lawson Russell.
Mă gândeam că le va plăcea cartea,
dar nu-mi închipuiam că îmi vor face o asemenea primire.
Nu am fost tratat niciodată cu atâta considerație.
Nici măcar de clienți la ananghie.
Nu trebuie să subestimezi niciodată puterea artei.
O cumpăr.
Îl iau.
Recenzia din "New York Times":
"O strălucită incriminare a sistemului judiciar."
"Probabil cea mai bună ofertă literară a sezonului."
"D-l Russell este o stea de primă mărime."
Dacă ucizi câțiva avocați ești condamnat să fii celebru.
Ești pe calea cea bună, tipule.
Le-ai plăcut la nebunie. Și, crede-mă, e doar începutul.
Vei fi un om tare bogat.
Mi-e greu să cred toate astea. E uluitor.
Știam că va face o avere înainte să-l termin de citit.
Da? Cum ai fost atât de sigură?
M-a excitat!
Dawn, am mesaje, ceva? Mulțumesc.
Nu e prea mare, dar eu numesc asta acasă.
E foarte drăguț, e intim.
Mi-a construit-o tata.
- Trebuie să te fi iubit foarte mult. - Da, într-adevăr, foarte mult.
- Mi-a dat tot ce mi-am dorit. - Norocoasă fată!
- Am aici 15 dormitoare. - Suficiente.
Cartea a fost clasată de "New York Times" pe locul șase.
Janine comandase deja o a II-a și o a III-a ediție.
Am ignorat faptul că romanul fusese condamnat de baroul de avocați
și de Asociația Avocaților Pledanți.
Mă distram mult prea bine.
- Numele? - Clifford. Cu doi de "F", Dubose.
- Dubose? - D, U, B, O, S, E.
- Am înțeles. - E o carte mișto de tot, omule.
- Mulțumesc. - Mi-a plăcut la nebunie.
"Cele mai bune urări." Foarte poetic!
- Bună. Cum te cheamă? - O dedicație pentru Jenny.
- Jenny... - Mi-a plăcut foarte mult.
- Abia aștept s-o citesc pe următoarea. - Și eu.
Când ești gata, vreau să-ți zic ceva despre un avans.
Tu mă faci bogată, eu te fac bogat. E o afacere perfectă.
- Bună, Lawson. - Pope, ce faci pe-aici?
Prietenul meu a scris o carte și m-am gândit să vin să-mi dea una cu dedicație.
Ea este editoarea mea, Janine DeVrie. Elizabeth Pope.
- Îmi pare bine. - Elizabeth este avocat.
- Scuzați-mă... - Îmi pare bine să te văd.
Și mie. Arăți bine.
- Sper să-ți placă. - Mi-a plăcut.
Deja ai citit-o?
Nu ți-a plăcut.
- Mi s-a părut sumbră. - Chiar este.
Nu mi-am închipuit c-o să scrii așa ceva. Mi s-a părut puțin nepotrivită.
- Te-am surprins din nou. - Nu mă așteptam la așa ceva.
Dar, oricum, felicitări! Sunt foarte impresionată.
Mult noroc, Lawson.
Mi-a părut bine să te cunosc.
- Ai grijă de tine. - Ne mai vedem.
Sigur că da.
Era ca și cum aș fi simțit cum cad.
Pierdeam și ultimul lucru decent din viața mea.
Atunci am realizat amploarea a ceea ce făcusem.
Nu va exista o următoare carte.
Eram un hoț.
Asta da priveliște!
Un avocat cu mâinile în propriile buzunare.
Oh, am uitat! Nu mai ești avocat. Acum ești mare scriitor.
Am pierdut dedicațiile? Mi-am cumpărat și eu un exemplar.
Thurman, cine ți-a dat drumul din "cușcă"?
Nu ai auzit?
Sunt un om liber. Am fost achitat.
Nu e minunată America?
Unde altundeva ar putea un gunoi, ca tine, exclus din barou,
să se plimbe cu un Rolls Royce?
Mă ataci? Oh, am uitat, tu ataci numai femei!
Sau asta se întâmplă doar când vrei să faci sex cu ele?
Am uitat. Nu mai știu.
Râzi, deșteptule! O să ți-o iei cu vârf și îndesat.
Știi, Thurman...
Dintre toate ființele abjecte din lume, tu ești pe primul loc.
A fost o revelație să te reprezint.
Atunci mi-am dat seama că mai mult nu puteam să decad.
Ce drăguț!
Bună, pisicuțo!
Asta e ultima ta achiziție? Bună mișcare.
Vă las singuri. Noapte bună!
Nu uita să-l biciuiești!
Îl cunoști?
Vii?
Nu, mulțumesc. O să merg pe jos.
Departamentul Poliției din New Orleans Domnului detectiv Dubose
- Bine-ai venit, d-le detectiv. - Mulțumesc.
- Ce faci, Cliff? - Morris...
Un drac!
Dubose.
Nu, tocmai am intrat pe ușă.
A fost nemaipomenit în Jamaica, omule.
Chiar am cumpărat niște teren acolo.
Da, pentru când voi ieși la pensie.
Că tot suntem aici, îmi dau demisia.
Pentru Clifford Dubose, Cele mai calde urări, Lawson Russell.
Ai ajuns acasă.
Nici un dezastru.
Nu mai e mult până ne mutăm pe insulă.
O să mănânci zilnic pește proaspăt.
Îți va place la nebunie.
Ce faci, Cliff? Nu poți să dormi?
Normal că pot să dorm. Pot face orice vreau eu!
- Tocmai am terminat de programat... - Taci dracu' din gură!
- Știi să lucrezi la mașinăriile astea? - Da.
Stai jos.
Poți accesa date din secțiile de poliție ale statelor vecine?
Da, domnule.
Poți să vizualizezi dosarele în funcție de ocupațiile victimelor?
- Da, domnule. - Atunci zii: "avocat".
- "Avocat"? - Exact.
Începe cu Mississippi, Biloxi. M, I, S, S, I, S, S, I, P, P, I.
Interveniți!
- Lawson Russell? - Cine întreabă?
Eu! Sunt nenorocitul cu care te joci.
- Prinde-i mâna stângă! - Ce se întâmplă?
- Mergi la secție. - Sub ce acuzație?
Aroganță.
Citește-i drepturile și leagă-i centura.
Habar n-aveam ce se întâmpla,
dar când ești vinovat, te aștepți la tot ce e mai rău.
- Billy Ray! - Bună, Lawson.
Cred că deja l-ai cunoscut pe detectivul Dubose.
Da, i-am oferit o bomboană mentolată, dar știi cum e el.
- Îmi spuneți și mie ce se-ntâmplă? - Nu, dar asta e treaba mea.
- E vorba de cartea ta. - Ce-i cu ea?
Se pare că tot ce scrie acolo, este adevărat.
- Ce? - E adevărat.
Toate cele cinci crime din carte s-au întâmplat așa cum le-ai descris,
până la ultimul detaliu.
Toate victimele erau avocați.
Toate decesele au fost înregistrate ca accidente sau sinucideri,
în afară de prima, care a părut un jaf nereușit.
Toate crimele au același motiv.
Toate victimele câștigaseră procese în favoarea unor clienți corupți,
exact cum ai descris tu în carte.
E imposibil. Trebuie să fie vreo coincidență.
Mă tem că nu. Aici nu vorbim de asemănări, Lawson.
Vorbim despre detalii exacte ale fiecărei crime.
Detalii care n-au fost dezvăluite presei.
Detalii de amănunt, până la culoarea mașinii.
E vorba de amănunte...
pe care numai victimele sau ucigașul le-ar fi putut cunoaște.
Așa că trebuie să te întreb, Lawson...
De unde ai luat toate informațiile pentru cartea ta?
Mi s-au înmuiat genunchii și nu mai puteam respira.
Fusesem atât de atent.
Distrusesem singura probă
care ar fi putut dovedi că nu eu scrisesem cartea.
Desigur, mai e și posibilitatea ca nimeni să nu-ți fi dat aceste detalii.
Există posibilitatea ca un avocat exclus din barou,
dezgustat, furios pe sistem, să se răzbune pe fiecare om
care a refuzat să facă același sacrificiu moral ca și el.
Nimeni nu ți-a spus aceste detalii, pentru că ai fost acolo, d-le Russell.
- Tu i-ai omorât pe toți oamenii ăia. - Ești nebun de legat!
- De ce mi-ai trimis cartea? - Ce mă?
Ăsta nu e scrisul tău?
Nu suporți ca oamenii să nu-ți cunoască meritele, nu-i așa?
Care e sensul comiterii crimei perfecte dacă nimeni nu știe de ea?
Așa că ai descris-o, detaliu cu detaliu, nu-i așa?
Și ai trimis un exemplar singurului om care ar putea înțelege,
detectivul care s-a ocupat de primul caz.
Mie mi-ai trimis cartea, nu-i așa, domnule avocat?
- Vreau să vorbesc cu un avocat. - Succes, dacă găsești vreunul!
- Mulțam' că ai venit. - Ce dracu' se-ntâmplă aici, Lawson?
- O mare neînțelegere. - Ești anchetat pentru cinci crime.
- Îți spun că e o greșeală. - Nu e nici o greșeală.
Asta e lista victimelor. Au murit exact cum ai descris tu în carte.
Eu n-am omorât pe nimeni. Îți dau cuvântul.
Va trebui să le explici de unde ai toate informațiile.
- Sunt pus sub acuzație? - Nu încă. Vor să audă și varianta ta.
- Nu mă vor crede. - Zi-mi mie, atunci.
Care sunt posibilitățile mele?
Nu ai nici una. Trebuie să cooperezi. Spune-le de unde știi faptele.
Legea nu protejează sursele în infracțiunile de omor.
Ar fi trebuit să știi asta.
Se cheamă obstrucționarea justiției,
complicitate postinfracțională, favorizarea infractorului.
Dacă vor să iasă urât, ucidere din culpă.
O să mergi la închisoare, Lawson.
Știu. Spune-le că am nevoie de timp,
să discut cu avocatul și să pregătesc o declarație.
Spune-le că voi fi bucuros să cooperez în toate modurile,
inclusiv să destăinui sursa. Dar trebuie să ies de-aici!
- Lawson... - Pope, te rog, fă-o!
E vinovat.
- Cum îți dai seama? - Privește, o să se uite înapoi!
Când se știu vinovați, întotdeauna se uită înapoi.
Aici Dubose. Am luat urma iepurelui. Dați drumul la câini!
Billy Ray, prietene, îmi trebuie un mandat de percheziție.
Da, îl cunosc pe judecătorul care trebuie.
Avocat înjunghiat în timpul unui jaf
- Satisfăcut? - Nu-mi vine să cred!
Dar era adevărat. Fiecare crimă din carte descria cu lux de amănunte, una adevărată.
Avocat eminent se îneacă în piscină
Eram făcut zob!
- Nu eu am scris cartea. - Cum?
N-am scris eu cartea!
Mi-a dat-o un bătrân pe care l-am întâlnit în Key West.
Mi-a dat să citesc manuscrisul original, apoi a murit de infarct.
M-am lăcomit și mi l-am însușit! L-am editat.
- Și vrei, acum, să te cred? - Nici eu nu cred, dar așa a fost!
Chiar tu ai spus că nu părea să-l fi scris eu.
Sunt vinovat de plagiat, dar nu de crimă.
Și unde e manuscrisul original?
- L-am ars. - Ești "tare", ca fularu' vara!
Deci bătrânul din Key West este criminalul, asta vrei să spui?
Da, posibil, nu știu. Poate doar îl știa pe criminal.
- Nu mă crezi? - Nici nu mai știu ce să cred!
- Ce faci? - Nu ar trebui să-mi mai spui nimic.
Cum adică? Ăsta e un privilegiu!
Nu e! Nu o să te reprezint în cazul ăsta!
Cred că ar trebui să-ți cauți un alt avocat.
- Pope, ascultă-mă! - Îmi pare rău, Lawson.
Am nevoie de ajutorul tău.
A fost o vreme când aș fi făcut orice pentru tine.
Dar nu mai știu cine ești, Lawson. Nu te pot ajuta.
Nu cred că poate cineva.
Pope!
Părinții tăi trebuie să fie mândri de tine.
Foarte amuzant.
Te pot ajuta cu ceva?
Ce dracu' se întâmplă aici?
Poate ăsta te lămurește, d-le avocat.
Acum să-mi spui ceva, cu mintea aia avocățească...
Vrei să cooperezi? Pentru că dacă nu...
- Cooperez. - Foarte bine!
Băieți!
D-l Russell ne-a dat permisiunea să distrugem.
Continuați!
Vreți un pahar, domnule detectiv?
Nu beau niciodată. Mă face fericit.
Știi, Russell, într-un fel, te admir.
A fost o idee genială.
Să-i lecuiești pe avocații ăia nenorociți
care i-au eliberat pe vinovații ăia ca să paraziteze societatea.
A fost o idee bună. Păcat că e ilegal, nu-i așa?
Mi-a plăcut cartea ta. Multe chestii care-ți dau fiori.
Mi-a plăcut în mod deosebit analogia cu ciorile.
Ăsta e cuvântul corect: analogie, nu?
Sunt extrem de inteligente, precaute, omnivore.
De asemenea, se protejează una pe alta.
O specie foarte reușită.
Știai că s-au înmulțit foarte mult?
Exact ca și avocații.
E o metaforă sau o comparație? Nu mai contează.
Știi că m-ai fript odată în instanță? Mai ții minte?
Vag.
Îți place să faci pe deșteptul, nu?
Trebuie să fie o trăsătură genetică în profesia voastră,
ca exagerarea acuzațiilor.
Iar vouă vă place să atacați poliția. Vă luminează ziua.
Să aduceți experții ăia, plătiți gras.
Câștigă de zece ori mai mult ca noi
ca să ne distrugă investigațiile și munca de laborator.
În timpul ăsta noi suntem plătiți prost, exploatați, puși la zid în mod constant,
de parcă am fi criminali.
Unii dintre voi chiar sunt. E necesar un efort de echipă ca să aveți
cea mai mare rată a criminalității din toată țara.
- Acum chiar că mă jignești. - Amândoi facem asta.
Diferența e că eu nu mă străduiesc. Însă tu nu te poți abține.
Am urmărit procesul Parks.
Prietenul nostru, Thurman, era vinovat, nu-i așa?
Cum a căzut afacerea? De ce te-ai întors împotriva lui?
Prea multe Twinkies.
Cred că era scump.
D-le locotenent, uitați-vă la astea!
- Mamă! - Le-am găsit în bucătărie.
Ia uite aici! Asta e bună.
Nu e de mirare că ai reținut toate detaliile. Ai făcut și poze.
Nu sunt ale mele! Nu le-am mai văzut niciodată!
Serios? Atunci, cred că ar trebui să te lăsăm liber.
- Așteaptă! E o înscenare! - Mâinile la spate!
Asta e partea favorită din meseria mea.
Lawson Russell, ești arestat pentru comiterea a cinci crime.
Un drac'!
Nenorocitul de iepure a scăpat! Repet, iepurele a scăpat!
Poliția din New Orleans îl caută pe Lawson Russell...
în legătură cu asasinarea celor cinci avocați eminenți
conform descrierilor din cartea sa, "Uciderea ciorilor".
Ce trist!
D-l Russell a evadat mai devreme din custodia poliției
și în prezent se află în libertate.
Vino aici, fetițo!
Să ne jucăm de-a "Condamnatul evadat și nevasta gardianului".
Domnișoară DeVrie, știați
că "Uciderea ciorilor" e bazată pe fapte reale?
- Nu. Sunt șocată. - Care este poziția editurii?
DeVrie Publishing dorește să se facă dreptate.
Sper ca poliția să-l prindă pe maniacul ăsta cât mai repede
și că va plăti scump pentru crimele comise.
- Cum a fost? - Genial!
Cartea asta o să se vândă ca pâinea caldă.
Tata iubea legea.
Considera că scopul ei e cea mai mare realizare a omului.
Înfăptuirea dreptății.
Iar o fărâmă de dreptate, spunea el, e tot ce contează.
Când am plecat la Yale, mi-a dat trei sfaturi.
1.Niciodată nu irosi posibilitatea de a spune cuiva "Te iubesc".
2.Niciodată să nu beneficiezi sau să suferi pentru ceva
ce n-ai făcut. Și, 3.Spune întotdeauna adevărul.
E mai ușor.
Mulțumesc lui Dumnezeu, că acum e mort.
- Bună. - Bună.
Încerc să aflu ce s-a întâmplat cu lucrurile unui bărbat
care a murit în Key West anul acesta.
- Cum îl chema? - Christopher Marlowe.
- Când a murit? - Pe 3 martie.
Nu-mi apare nici un Marlowe, domnule. Sunteți sigur că a murit aici?
Absolut sigur!
Nu avem nici un dosar cu numele ăsta.
Trebuie să fie pe-aici, pe undeva.
Dacă a murit în Monroe County, ar fi certificatul medical la dosar.
- Aveți numele doctorului? - Nu.
Am vorbit cu un detectiv de la poliția din Key West.
- Detectivul Goethe. - Goethe... Ca scriitorul german?
Nu cred să existe vreun detectiv cu numele de Goethe, domnule!
Poate ați greșit districtul.
Parțial, avea dreptate. Greșisem planeta.
Trebuia să-mi pun ordine în gânduri. Tot ce știam era greșit sau nu exista.
"Tragica poveste a doctorului Faust", de Christopher Marlowe.
Christopher Marlowe a fost primul scriitor englez
care a interpretat legenda medievală a lui Faust.
Cel care și-a vândut sufletul diavolului.
Goethe, desigur, a fost poetul german a cărui capodoperă, "Faust",
a fost cea mai cunoscută versiune a lucrării.
Am fost ispitit de diavol
și mi-am vândut sufletul: semnat și parafat.
Către echipajul 14, recepție. E aici.
"Citație"
- Bună. - Sunteți doamna Evans?
Da.
Sunt inspectorul Harrison de la Departamentul de Justiție.
- Pot să intru? - Am făcut ceva rău?
Nu, d-nă. Investighez un bărbat care a fost chiriaș aici, în martie.
Un anume Christopher Marlowe: purta ochelari, avea baston.
- Avea accent englezesc. - Desigur, d-l Marlowe. Îmi amintesc.
- Ce-a făcut? - Nu vă pot spune, doamnă.
- Cât timp a stat aici? - O săptămână. Părea un om de treabă.
- A plătit cu bani gheață. - A lăsat vreo adresă?
Nu.
- S-a întâlnit cu cineva cât a stat aici? - Din câte știu eu, nu.
Prin această citație se cere lista apelurilor telefonice
pe timpul cât a stat aici.
Nu folosea telefonul de aici. Mi s-a părut ciudat.
Folosea întotdeauna telefonul public de la colț.
Un telefon public?
- Vă mulțumesc, d-nă Evans. - Cu plăcere.
Administratorul de la Ma Bell a fost și mai cooperant decât d-na Evans.
Așa e viața câteodată.
Poliția! Oprește-te!
Echipajul 14, recepție. Urmăresc un suspect.
A sărit gardul pe Calder Alley. Îl urmărim pe strada Elizabeth.
L-am pierdut.
- A venit FBI-ul. - Dă-i în p..a calului!
- Va trebui să discuți cu ei. - Pentru ce, Billy Ray?
Noi să facem toată treaba, iar ei conferința de presă?
Credeam că tu vrei să faci asta.
Acesta e cel pe care l-a otrăvit. L-au exhumat azi-dimineață.
Cred că ai auzit ce s-a-ntâmplat în Key West.
După mine, a fost o mișcare greșită.
- Credeam că până acum a ajuns departe. - În nici-un caz.
- E pe drum spre Big Easy. - Crezi?
Sunt sigur. Nu a terminat. Mai are un avocat de ucis.
- Pe cine? - Pe el însuși!
De ce crezi că mi-a trimis cartea?
Am luat avionul de la Miami la Baton Rouge și autobuzul până în oraș.
Toate apelurile telefonice din Key West erau locale, în afară de unul.
New Orleans, orașul meu natal.
Numărul era al d-rei Althea Delroy. Strada Jackson 616, districtul Garden.
Thurman Parks locuia în districtul Garden.
Nu credeam că e o coincidență.
Voiam să văd dacă numărul de la telefonul Altheei Delroy
era în agenda lui Thurman.
Nu era.
Lucrurile nu se legau.
Dar se părea că Thurman și Janine se legau.
Îmi aminteau de povestea cu Adam și Eva.
Adam, exasperat, l-a întrebat pe Dumnezeu
de ce o făcuse pe Eva așa de frumoasă.
Ca să o iubești, a răspuns Dumnezeu.
Atunci, de ce ai făcut-o așa de proastă?
Ca să te iubească și ea pe tine, a zis Dumnezeu.
Se meritau unul pe altul.
- Elizabeth Pope. - Bună. Eu sunt.
Nu pot vorbi cu tine, am șanse să înfund pușcăria.
Știu, dar trebuie să mă ajuți, Pope.
Din datele furnizate de Pope, reieșea că d-ra Althea Delroy
era o menajeră văduvă.
Avea o fiică de zece ani
și locuia într-un apartament cu două camere pe str.Jackson.
Datora pe el 59.000 de dolari.
Ce avea ea de-a face cu toate astea era la mintea cocoșului.
Tema este ideea dominantă a unei piese.
Este ceea ce scriitorul încearcă să demonstreze în opera sa.
Îmi poate spune cineva care este tema din MacBeth?
Laura...
- Lăcomia duce la dezastru. - Este totuși vorba de lăcomie?
MacBeth înseamnă mai mult decât atât. James!
- E vorba mai mult de ambiție. - Ambiție, nu?
Cât de ambițios?
Până la cruzime, s-ar putea spune?
Deci Shakespeare a vrut să demonstreze
că ambiția fără limite, duce la autodistrugere.
Cred că a demonstrat.
Mi-am închipuit că profesorul va fi ocupat încă o oră.
Era vremea să aflu unde erau îngropate cadavrele.
Nu mai spărsesem casa nimănui, până atunci.
Trebuia să fie și o metodă mai bună, dar n-o știam eu.
Îl chema Arthur Corvus.
Am văzut fotografia soției și a fiicei sale.
Puteau să vină acasă oricând.
În camera fetei era un aer închis.
M-am gândit că e plecată la studii.
Deci nu-l cunoștea pe Thurman Parks al III-lea.
Dar era profesor de teatru.
Preda actoria, istoria teatrului, dramaturgia.
Ce legătură avea cu Marlowe?
Am petrecut prea mulți ani ascultând porcării ca să nu le recunosc!
Trebuia să existe o legătură.
Legenda lui Faust
Dacă n-ar fi avocații, băiete, n-am avea nevoie de ei!
Noapte bună!
Frumos, poetic! Mulțumesc.
Ambiția fără limite duce la autodistrugere.
Bine, profesore. Mulțumesc.
- Ce faci? - Bună.
Profesore!
- Ron, ce s-a întâmplat? - Cineva a intrat în casă.
- Eu locuiesc aici. - Mergeți!
Mulțumesc.
- Althea? - Profesore...
Te simți bine?
Da, nu mi-a făcut nimic. Pur și simplu, a ieșit și dus a fost!
A trecut pe lângă mine.
- Cine? - Lawson Russell.
Autorul romanului "Uciderea ciorilor".
Cel care a ucis toți avocații ăia. N-ai citit despre el?
Ba da, dar am crezut că e o greșeală.
Nu, chiar el era. L-am privit drept în ochi.
- Și ce Dumnezeu căuta aici? - Asta vrem să aflăm și noi!
Sunt detectivul Dubose, de la Poliția New Orleans, secția Omucideri.
Îmi pare bine.
Ca să fiu sincer, profesore,
sunt la fel de confuz ca o călugăriță în luna de miere.
Pot să vă arăt ceva? Veniți aici.
Se pare că a spart fereastra de la ușa din spate.
A intrat și apoi, când menajera a venit, l-a prins sus.
- Ce ciudat! - Nu-i așa?
Criminalii ăștia în serie sunt total imprevizibili.
- Vrei să verifici dacă lipsește ceva? - Da, domnule, așa voi face.
Profesore, nu l-ai mai întâlnit pe Lawson Russell până acum?
- Nu, mulțumesc lui Dumnezeu. - Dar știi pe cineva care-l cunoaște?
Nu cred.
- Deci nu i-ați citit cartea? - Nu, domnule.
- Poate doar se ascunde aici o vreme. - Da, e posibil.
Domnule profesor!
Menajera dvs. spune că predați la Universitate.
- Da, așa este. - Nu predați cumva dreptul?
Nu, sunt profesor de teatru.
- Actoria? - Da, printre altele.
Este familia dumneavoastră?
Sunt agentul Manning, de la FBI. Cine conduce ancheta?
Detectivul Dubose.
Christoase, iată-i că vin! Ăștia sunt ghimpii din fundul meu!
- Sunteți Dubose? - Nu, sunt iepurașul de Paști!
Frumos costum, Ace.
Aristotel a spus că tot ce facem are un scop.
Mai simplu, ca să înțelegi o faptă, caută motivul.
Jeffrey Lowell a fost primul dintre cei cinci avocați uciși.
M-am gândit că, dacă exista vreo legătură personală
între victime și criminal, ar fi la prima crimă.
Cea mai violentă dintre toate.
A trebuit să mă întorc în timp trei ani ca s-o găsesc.
Jeffrey Lowell a reprezentat un bancher din Baton Rouge,
acuzat de crimă și depășirea vitezei.
O femeie și fiica sa au pierit în accident.
Numele victimelor erau: Jean și Trudy Corvus.
Lowell a invocat un viciu de procedură.
Polițistul care investigase cazul
nu îi comunicase bancherului drepturile sale în mod corect.
Bancherul a scăpat, și s-a născut un criminal în serie.
Nu e un început bun pentru cariera ta!
Pune totul la îndoială!
Iau eu pistolul, mulțumesc!
Mă bucur foarte tare că ai putut veni să stăm de vorbă.
De ce nu intri să stăm la taclale?
Stai jos!
Cum, nu afișezi nimic din aroganța aia de la tribunal?
Nu-mi zâmbești?
Trebuie să recunosc că sunt impresionat.
Mi-ai făcut o zi grea, domnule Russell
Dar ai fost mereu imprevizibil, nu-i așa?
Ca în seara aia la tine în birou,
când l-ai sunat pe judecătorul Banning și ai renunțat la cazul Parks.
Asta m-a dat gata!
M-a impresionat atât de mult, încât m-am hotărât să nu te omor.
- Deci eram și eu pe lista ta neagră.. - Da...
atunci m-am hotărât să te pun la încercare,
așa cum a făcut și Dumnezeu cu Iov.
Cartea.
Da, domnule.
Mi-a plăcut chestia cu Faust. Foarte inteligent!
Mulțumesc.
Știi, e chiar foarte reușită!
Îmi dau seama de ce voiai să fie cunoscută.
Da, era o poveste care trebuia spusă.
Îmi pare rău de familia ta. Sunt sigur că ți-a fost foarte greu.
Nu ai nici cea mai mică idee cum a fost.
Să-l văd pe omul acela liber după ce le-a omorât.
Vezi tu, puteam să văd în ochii lui că avea remușcări,
dar avocatul lui a zâmbit și l-a bătut pe umăr.
Să-ți spun ceva, Lawson: ceva s-a aprins în mine, atunci.
Am simțit o furie imensă și jur că am încercat să mi-o scot din minte.
Am încercat să întorc și celălalt obraz. "Răzbunarea e a mea, a spus Domnul."
Dar nu mai puteam să aștept.
Vezi tu, el nu aplica legea! Se ascundea în spatele ei!
O folosea ca pe o unealtă, ca să-i protejeze pe cei privilegiați.
Era ca tine, Lawson!
Nu te interesa dreptatea, voiai doar să câștigi,
pentru că asta îți hrănea orgoliul. Și de asemenea și buzunarul.
Pentru câțiva bănuți ai renunțat la integritatea ta!
Pentru câțiva bănuți ai împiedicat să se facă dreptate!
Îți spun din partea tuturor celor pe care i-ai distrus
că vreau puțină dreptate. Chiar acum!
Ridică-te!
Treci acolo!
E o rușine că trebuie să te omor pentru că ai pătruns în casa mea.
Ți-ai vândut sufletul diavolului, d-le Lawson Russell.
Iar el a venit să-l ia!
Dumnezeu să aibă milă de sufletul tău!
Lasă pistolul jos, profesore!
Lasă-l jos!
O să te ucid!
E covorul tău!
Gata, s-a terminat! Lasă arma!
Dă-i drumul!
Dă-te înapoi!
Hai, dă-te înapoi!
- Mulțumesc. - Nici o problemă!
Am nevoie de ajutor. 1741 Coliseum.
Cred că-ți aduci aminte d-le Russell, asta e partea care-mi place mie cel mai mult!
Nu!
Ești nebun!
Nu, nu eu l-am ucis!
Tu l-ai ucis! Și el te-a omorât pe tine!
Cu pistolul ăla.
Uită-te la mine!
Atunci mi-am dat seama că țineam pistolul cu care fusese omorât Dubose
Pistolul meu, amprentele mele. Pe mine mă căuta poliția.
Numele meu figura scris pe carte.
E cuvântul meu împotriva cuvântului tău, nu-i așa?
Așa e?
Da, așa e.
Un profesor și un diacon împotriva unui avocat.
Și încă unul exclus din barou!
Cred că ești în mare încurcătură!
Să fiu în locul tău, eu aș fugi!
Avea dreptate. M-ar fi băgat la închisoare, cu siguranță.
Corvus avea să fie liber.
Nu sunt nici eu nevinovat.
Dar tu ești vinovat sigur!
- Uite ce vom face! - OK.
Publicitatea a făcut ca vânzarea cărții să fie un record.
Drepturile de autor m-au făcut milionar.
- Juriul a dat un verdict? - Da, domnule judecător.
Elizabeth mi-a găsit pe unul dintre cei mai buni
avocați penaliști din țară.
Vechiul meu prieten, judecătorul Banning, a condus procesul.
Acuzatul să se ridice. Aprodul va citi verdictul.
Oricare ar fi fost decizia juriului, eram pregătit s-o accept.
Juriul îl găsește pe acuzatul Lawson Russell...
Nevinovat.
O spun din nou: e ceva inevitabil în viață.
Peștii cei mari îi vor mânca întotdeauna pe cei mici.
Dar, din când în când se mai face și un pic de dreptate.
E singura speranță ce-o mai avem.